Zhruba od smrti Jana VIII. r. 882 nastalo pro papežství období těžké zkoušky, trvající až do poloviny 11. století. V církevních dějinách je známo jako tzv. „saeculum obscurum“, tj. temné století. Do volby papežů zasahují vlivné římské rody a také římskoněmečtí císařové. Ti všichni dosazují na stolec
Náměstkové Kristovi (6)
![Náměstkové Kristovi (6) Náměstkové Kristovi (6)](https://immaculata.minorite.cz/wp-content/uploads/2016/09/IMMA146-San_clemente_fresco-270x270.jpg)
Autorita papežů po velkolepém pontifikátu sv. Řehoře I. Velikého v 7.–9. století dále posilovala. Vyvrcholením bylo vytvoření Církevního státu r. 756, kdy nezávislost papežů na světské moci byla upevněna vlastním teritoriem. Papež tak nebyl podroben žádnému pozemskému vladaři, neboť se sám stal samostatným
Náměstkové Kristovi (5)
![Náměstkové Kristovi (5) Náměstkové Kristovi (5)](https://immaculata.minorite.cz/wp-content/uploads/2016/06/Theodorik-S.Gregor-270x270.jpg)
Impozantní zjev papeže sv. Lva I. Velikého výrazně ovlivnil pontifikáty jeho nástupců, kteří se snažili následovat jej jako svůj vzor. Mezi nimi vyniká zejména sv. Gelasius I. (492–496), učený teolog, kterého církevní historikové označují za „velkého stavitele ideje papežského primátu“. Od něho pochází teorie, rozpracovaná potom ve středověku, že svět řídí dvě mocnosti: papež v záležitostech duchovních a panovník v záležitostech světských.
Náměstkové Kristovi (4)
![Náměstkové Kristovi (4) Náměstkové Kristovi (4)](https://immaculata.minorite.cz/wp-content/uploads/2016/05/Pope-Loe-I-270x270.jpg)
Po sv. Damasovi následovala zhruba 4 staletí řada svatých a ušlechtilých papežů, mezi nimiž vynikají především sv. Lev Veliký a sv. Řehoř Veliký. Jednalo se téměř ve všech případech o muže, kteří se vyznačovali příkladným a ctnostným životem v odříkání a dobročinnosti. Papežové byli tenkrát voleni – tak